FILMREVYEN
Fem sekunder igjen, Mr Hawksworth.
Juryen er ute og hele London holder pusten -
- foran kjennelsen i den beryktede Beroldy-saken.
Anklagene mot den vakre Mme Beroldy for drapet på ektemannen Arnold -
- har sjokkert hele landet.
I det 10-årige ekteskapet har paret inntatt en fremskutt plass -
- i Londons sosietet og tok fast opphold her for et år siden.
Det var gunstig også for London da Mr Beroldy opprettet hovedkvarter her.
Sammen med sin engelske partner George Connor, her med M Beroldy, -
- førte de verdifulle inntekter til landet.
Så kom tragedien!
Maskerte personer brøt seg inn i hjemmet.
Jeanne Beroldy ble funnet bundet, og mannen var knivstukket i hjertet.
Ved minnestunden trøster Mr Connor den sørgende enken.
To måneder senere blir Jeanne Beroldy sensasjonelt pågrepet -
- og siktet for drapet på sin mann.
Det ble sagt at "inntrengerne" var oppfunnet for å avlede mistanker.
Det ble påvist en hemmelig forbindelse mellom Mme Beroldy og Mr Connor.
Men før politiet kunne pågripe ham, flyktet han fra landet.
Jeanne må møte fremtiden alene, og den 9-årige datteren kjemper med gråten.
-Stopp der. -85 sekunder.
Vi bør komme tilbake til Beroldy-kvinnen på slutten.
-Vi har ikke mer opptak, Mr Letts. -Okay. Få se de siste opptakene igjen.
Bra story. Connor begår drapet, stikker av og forlater Jeanne Beroldy.
Etter hva jeg har hørt, var de sammen om det.
Han kan ha holdt kniven, men hun styrte hånden hans.
-Når faller kjennelsen? -I morgen.
-Kanskje du kan få flere opptak. -Tviler jeg på.
Om hun virkelig drepte ham, stiller hun ikke opp igjen.
-Klar, Mr Letts? -Kjør.
Stakkars jentunge.
Moren hennes vil bli hengt.
10 år senere
Ah, Hastings. Å komme til Frankrike igjen er c'est magnifique!
-Det blir en gastronomisk opplevelse. -Deauville blir perfekt for deg, Poirot!
-Du sa det da du valgte sted. -Berømt for sine hotell, -
- fremragende mat, sofistikerte mennesker.
Det forekommer meg at de hovedsakelig interesserer seg for sport.
En del kommer til Deauville av den grunnen, men ikke alle.
Selv interesserer jeg meg for normannisk kokkekunst.
Dette hotellet du har bestilt har vel en førsteklasses kjøkkensjef?
Øverste hylle, Poirot.
Og navnet på hotellet? Du nevnte ikke det.
En ren tilfeldighet.
Mange golfspillere er svært gastronomiske.
En 18-hulls bane skjerper appetitten.
Du burde prøve. Du ville kanskje like det!
Å slå en liten ball i et lite hull på en stor, åpen slette.
Nei, mon ami. Det faller ikke Poirot i smaken.
-Deres, Monsieur? -Nei!
Takk.
Her er golfprogrammet...
Arkitekten spurte om han kan treffe deg i morgen, Paul...
Et øyeblikk!
Den mannen!
-Han lille med mustasjen? -Det er Hercule Poirot.
Detektiven?
Her?
-Hvor pokker er Lawrence? -Han kommer nå.
Du trenger vel ikke en privatdetektiv, Paul?
Hvorfor spør du?
Du har virket så ... distré i det siste. Jeg tenkte...
Jeg trenger ingen detektiv, og dessuten raker det ikke deg!
Du er min sekretær, Stonor, ikke min fortrolige!
-Beklager. -Spiller ingen rolle.
Lawrence, du kjører sønnen min til stasjonen i ettermiddag.
-Og så har du ferie. Stemmer det? -Oui, Monsieur.
Bra.
-Det var min stefar. Jeg må gå. -Jack, skatten min.
Jeg må pakke! Båten går i kveld!
Så langt! Santiago ligger på andre siden av kloden. Jeg klarer det ikke!
Jeg har ikke noe valg. Et helt års trening -
- til det store sykkelstevnet, og uken før finner han på dette!
Du kan nekte! Du liker ham ikke engang. Hvorfor ikke si - nei!
-Bare tre måneder, så er jeg tilbake. -Nå vet jeg hvordan hun følte det!
-Hvem da? -Det vet du. Isabel.
Hun mistet deg til meg, og nå tar forretningene deg fra meg!
Det er ikke det samme.
-Jeg elsker deg, Marthe! -Du elsket henne.
Til jeg møtte deg.
Marthe...
Mor.
-Du skal visst forlate oss, Jack? -Ja, Mme Daubreuil...
-Jeg må gå nå. -Jeg vil savne deg. Det vil vi begge.
-Skriv til meg. -Hver dag.
-Er koffertene klare, Jack? -Ja, mor. De står i gangen.
Jeg ba Lawrence sette dem i bilen.
Kan du ikke si hva denne reisen gjelder?
Ti dager til Buenos Aires, og så landveis til Santiago.
Pokker så lang reise bare fordi du vil det.
Vil du ikke delta i mine forretninger?
Jeg tror det er fordi du ikke vil jeg skal treffe Marthe.
-En latterlig påstand. -Så hvorfor så hemmelig?
Du blir møtt i Santiago. Der blir alt forklart.
-Takk, Leonie. Det var alt. -Ja, Mme Renauld.
Å skille meg fra Marthe endrer ikke mine følelser for henne.
-Nå er det nok! -Du er bare min stefar!
-Du kan ikke styre livet mitt. -Jack...
Av og til ønsker jeg du var død. Så kunne jeg gjøre som jeg selv vil!
Var middagen bra, Poirot?
Ja... Takk, Hastings.
Heldig for deg at hotellet er komfortabelt, med fremragende kjøkken.
Gudskjelov! Og en storartet golfbane!
De sier den blir Frankrikes beste, når den blir klar.
Så den har ikke den nødvendige antallet hull?
Jo, den har 18 hull, men de utvider den. Flere bunkere og slikt.
-Hva er en "bunker"? -En sandgrop. Der jeg vanligvis havner.
Det er det samme på fransk. "Le bunker".
Og i morgen skal du spille en "sirkel"?
En runde, ja. De har satt meg opp med noen folk.
Mine damer og herrer. La meg presentere Isabel Duveen!
For en skjønn pike!
Mr Poirot?
Mitt navn er Paul Renauld. Kan jeg sette meg?
Si'l vous plait, Monsieur Renauld.
Jeg så Dem tilfeldigvis i morges.
Det var svært heldig. Jeg betaler hva som helst for å få hjelp.
På hvilken måte?
-Jeg tror jeg er i livsfare. -Hva får Dem til å tro det?
Jeg er rik, Mr Poirot. Jeg har fiender.
Tør jeg spørre hva slags arbeid De har?
Jeg har eiendommer. Hoteller... Dette og golfbanen er mine.
Men jeg driver også i edle stener.
Eksporterer dem fra Santiago i Chile. Der begynte problemene.
Bedrageri, Mr Poirot, i svært omfang.
Jeg kan ikke snakke med Dem her. Altfor farlig.
Kan De komme til min villa i morgen? Villa Genevieve, -
- like bortenfor Villa Marguerite på andre siden av golfbanen.
Avtale.
-Takk, Mr Poirot. -Au revoir, Monsieur Renauld.
Høyst merkelig, denne Monsieur Renauld.
Han snakker så mye uten egentlig å si noe.
Hastings...
Vær tapper.
Deauville. Avstigning.
Leonie! Hjelp meg!
Madame!
-Kaste om å begynne? -Krone.
Mynt, tror jeg.
-Ja, Monsieur? -Bonjour.
Jeg har en avtale med Monsieur Paul Renauld. Mitt navn...
Jeg vet hvem De er. Kom inn.
Jeg heter Lucien Bex. Inspektør ved Deauville-politiet.
Har det tilstøtt Monsieur Renauld noe?
Hva foregår, Bex?
Hva er Deres forbindelse med Monsieur Renauld?
Det er fortrolig. Monsieur Renauld...
Han er ikke her. Jeg er Giraud, fra Sureté.
-Giraud? Det navnet kjenner jeg. -Det er kjent av mange.
-Og De, Monsieur? -Dette er Hercule Poirot! Merkelig at...
Et øyeblikk! Ba Renauld Dem komme hit i dag?
-Oui. -Hvorfor det?
Han hevdet at han befant seg i livsfare.
Da gikk han nok til feil mann. Han ble bortført i går kveld.
-Bor De på Golf Hotel? -Ja, hvert år.
Var De i baren i går? En sangerinne. Skjønn stemme.
-Unnskyld! -Beklager! Skjønn.
Jeg vet ikke hva som vekket meg, men det var to menn i rommet, -
- begge maskert. -Så De kan ikke beskrive dem?
Det var for mørkt.
-Selvsagt. Det var midt på natten! -Klokken var to.
-Jeg hørte den slå på peishyllen. -Så heldig.
-Ja, sannelig. -Fortsett.
Den ene kneblet og bandt meg. Den andre sto over Paul.
Han hadde tatt en kniv fra toalettbordet her.
En gave fra min sønn Jack. Han truet Paul med den.
-Sa han noe? -Ja. På Søramerika-spansk.
Han var sikkert fra Chile, der Paul og jeg møttes.
Vi bodde der i mange år.
-Hva sa han? -Sabe lo que queremos.
"De vet hva vi vil." Og så sa han: "Papirene! Hvor er de?"
Ja visst. Monsieur Renauld, nevnte bedrageri.
-Hva skjedde så? -Jeg husker ikke mer.
Jeg tror jeg besvimte. Å Gud!
Nei, nei!
Vær rolig.
Poirot vil finne ham.
Tillater De, Madame?
Det må ha gjort svært vondt.
Jeg tror ikke partneren min har tankene sine på golfen.
-Graver de ikke en ny bunker der? -Jeg skal hjelpe Dem å finne den.
Det er min skyld. Jeg låser hver kveld. Men i går var jeg så trett.
Du sviktet dine plikter!
Si meg Mlle Leonie, når gikk du til sengs?
Klokken ni.
-Og du hørte ikke noe? -Nei. Ikke en lyd.
-Og dette? -Jeg drikker alltid kakao om kvelden.
-Si meg... -Unnskyld, Monsieur Poirot!
Dette er min etterforskning!
Det var bare dere tre i huset? Er det ikke en sønn?
Unge hr Jack er Renaulds stesønn.
Han reiste til Sør-Amerika i går.
-Chile? -Ja, til Santiago.
-Vet du hvorfor? -Nei. Farens forretninger, tror jeg.
-Han ville ikke reise. -Ikke?
De kranglet veldig om det. Og Jack var svært opprørt -
- over ikke å kunne delta i Trophee de Deauville - sykkelstevnet.
-Han hadde trent veldig mye. -Kranglet de to ofte?
-Ja, de gjorde nok det. -Herregud, Poirot!
Tror De han kidnappet sin stefar?
Jeg tror ikke De er i stand til å følge Hercule Poirots tankegang.
Var det andre i huset? Gartner, hjelpemann?
Sjåføren Lawrence skulle vært der, men han var på ferie.
-Når dro han? -I går.
Han også?
Så merkelig.
-De har ikke sett den? -Nei.
Takk.
Monsieur Giraud, jeg har sendt ut signalement på Paul Renauld.
Mine menn kontrollerer stasjonen og flyplassen.
-Vi finner ham. -Det er jeg ikke så sikker på.
Hva skjer?
-Hvem er De? -Gabriel Stonor, Renaulds sekretær.
-Er det noe galt? -Renauld har forsvunnet.
-Bortført av agenter fra Chile. -Det er...
-Å Gud! Jeg trodde vel det var noe! -Hva mener De?
Han har vært svært...
-...nervøs nylig. -Hvor nylig?
De siste par ukene. Han kom til Frankrike først for et par år siden.
Og før det?
Han drev med edelstener i Chile. Der bygget han opp sin formue.
Men han var svært reservert. Jeg vet ikke stort mer enn det.
-Hvor er Eloise... Madame Renauld? -Ovenpå.
-Jeg må gå til henne. -Ja visst.
-De kan gå, Monsieur Poirot. -Monsieur Giraud!
Tror De at De kan valse inn her og overta etterforskningen?
Dette er min sak! Skal noen finne Paul Giraud, -
- så kan jeg forsikre at det blir meg!
-Ikke funnet den? -Nei.
Jeg skal se der borte.
-Funnet noe? -Gode Gud!
-Nå, dr Hautet? -Drept ved totiden i natt, vil jeg si.
Stukket i ryggen. Uvanlig våpen. En papirkniv.
Jeg tror stenen i skjeftet er en safir.
Renaulds kone sa de tok en kniv fra hennes rom. Presang fra hennes sønn.
-Er hun underrettet? -Nei. Og det vil jeg nødig gjøre.
Det er fotavtrykk der! De hoppet vel ikke ned?
-Selvsagt ikke! -Noen har gjort det.
-Dere kan ta ham med nå. -Stakkars fyr.
Tatt med hit bare iført frakk og undertøy, og så drept.
Dette er visst Deres, kaptein Hastings?
-Hastings, hva er den hvite streken? -De skulle grave en ny bunker her.
Det var der den skulle være.
-Denne lå ved graven. Helt ny. -Og hva sier det Dem?
Bare at våre venner fra Chile kom forberedt.
-Å, så De antar den var deres? -Selvfølgelig.
-Og hva med dette? -Det er et blyrør.
Ja.
Hva så?
-Det lå også ved graven. -Han ble knivstukket. Ikke slått ned!
Det har sikkert ligget her i ukevis. Helt uten interesse.
Tvert imot. For Poirot er det av stor interesse!
Merk spaden og legg den sammen med kniven.
De kan beholde blyrøret.
-Jeg fant dette i den dødes lomme. -Merci.
Hastings, vil du lese det?
Min kjæreste. Hvorfor har du ikke skrevet på så lenge?
Jeg begynner å tro det er en annen. Jeg tror jeg ville drepe deg -
- om jeg trodde jeg skulle miste deg. Men du elsker meg. Det vet jeg.
Slik jeg elsker deg. Din egen hengivne BD.
-Så Paul Giraud hadde en elskerinne. -Det ser sånn ut.
-BD? -Madame Giraud vil nok oppklare det.
De vil da ikke spørre henne! Hun vet ikke engang at han er...
-Riktig. Vi må underrette henne. -Jeg skal underrette henne.
-Høyst merkelig... -Hva da, Poirot?
Monsieur Renauld...
Så stor frakk han har!
Denne Giraud. Jeg har hørt mye om ham, Hastings.
De kaller ham "Pipen" fordi han alltid røyker den latterlige pipen.
-Han liker deg ikke. -Han tror han er Frankrikes -
- største detektiv. -Kanskje han er det.
Nei, nei. Poirot er i Frankrike nå.
-Se! -La meg.
-Er tornene skarpe? -Ja.
Det var den golfen.
"Din egen hengivne BD."
Jeg vet ikke.
Hvis ikke...
Monsieur Stonor?
Nabovillaen... Villa Marguerite. Utleid til Madame Daubreuil.
-Bernadette Daubreuil. -Kjenner De henne?
Nei, men det er noe høyst merkelig her.
De siste tre månedene har Renauld foretatt tre store utbetalinger.
-Til henne? -Ja.
I alt 100 000 franc. Jeg spurte Renauld om det, men han freste bare.
-De mistenkte utpressing? -Ja, men...
Men om hun sendte dette brevet, hadde de kanskje et forhold.
-Det virker da opplagt. -Men så ulikt ham!
Han var en rar type. Svært hemmelighetsfull.
Tilbaketrukket. Men han forgudet sin kone.
Dere ville snakke med meg?
Gabriel, hva har hendt?
Eloise... Dårlige nyheter.
Hva er det?
Madame Renauld. Jeg beklager å måtte si at Deres mann er funnet myrdet.
Knivstukket i natt med kniven som ble tatt fra Deres rom.
Å Gud!
Hvorfor?
Hvorfor Paul?
Det er denne...
-Tror du henne ikke? -Jeg vet ikke, Hastings.
Saken minner meg om noe. Jeg vet bare ikke...
-Dette kan bli ubehagelig. -Et øyeblikk, Monsieur Hautet.
Madame Renauld - identifikasjonen. Det kan vente...
Nei, jeg vil ha det overstått.
Paul?
Nei.
Å nei!
Nei...!
Ta henne tilbake til Villa Genevieve.
Jeg er en imbesill!
Har det noen gang vært kjærlighet i en kvinnerøst, så var det nå!
Eh bien, Hastings. Vi må begynne på nytt!
Så forferdelig med Monsieur Renaulds død!
-Har De noen mistenkte ennå? -Foreløpig to personer, mademoiselle.
-To? -Søramerikanere. Fra Chile.
To mistenkte? Er det derfor det er to detektiver?
Jeg har denne saken, Madame. Monsieur Poirot er bare observatør.
Ja, jeg har ikke noe å si. Min datter Marthe og jeg lever stille...
-Hvor lenge har De bodd her, Madame? -Snart et år.
Mor trengte sjøluften for sin helse.
-Så De kom hit etter Monsieur Renauld? -Kjente De ham?
-Vi møttes noen ganger. -Dere ble venner?
-Bekjente. -Madame Daubreuil.
Ved tre anledninger betalte Paul Renauld Dem store beløp.
Hvordan forklarer De det?
Jeg forklarer det ikke. Det angår Dem ikke.
-Madame... -Jeg tar meg av dette!
Må jeg minne Dem om at vi etterforsker et mord?
-Jeg hadde ikke noe med det å gjøre. -Og Deres forbindelse med Renauld?
-Jeg har ikke noe å si. -Mamma!
-Hadde dere et forhold? -De fornærmer meg! l mitt eget hjem, -
- i påhør av min datter! Vennligst gå!
-Deres metoder kunne være annerledes. -Mine metoder fungerer!
Om De insisterer på å bli, vil De oppdage det.
-Det insisterer jeg på. -Ja, bare kast bort tiden, De!
Men jeg finner morderen før Dem, og det er et løfte!
-Satser De Deres ry på det? -Jeg satser hva som helst.
Hva sier De til et veddemål, Poirot?
Hva ville De satse mot meg, Monsieur Giraud?
Si det De.
Ja, jeg skal si det. Den berømte pipen Deres.
Den er jo Deres varemerke? Løser jeg saken før Dem, -
- får jeg pipen.
Javel.
Og Deres varemerke? Hva med den berømte mustasjen?
-De mener ikke alvor! -Da ser alle hvem mesteren er.
Om De taper, barberer De av mustasjen. Nå?
Jeg håper du vet hva du gjør, Poirot.
Tenk ikke på Giraud, mon ami.
Si meg, Hastings. Hva mener du om de to damene vi møtte?
Mme Daubreuil - jeg vet ikke. Men datteren var urolig for noe.
Ja, hun så svært bekymret ut. Men moren, Hastings.
Hvor har jeg sett det ansiktet før?
-Jeg tror jeg svømmer litt før frokost. -Galskap, Hastings!
Noe bare briter driver med.
Unnskyld!
-Kjenner jeg ikke Dem? -Gjør De?
-De sang på hotellet forleden kveld! -De har god hukommelse!
Nei, men De var storartet. Praktfull!
Så vennlig av Dem. Jeg heter Isabel Duveen.
-Arthur Hastings. Har De vært uti? -Ja. Det er iskaldt!
De skjelver!
I fjor var jeg i Honfleur. Og Paris før det.
-Men jeg liker Deauville best. -Når kom De hit?
Da sesongen begynte.
Deauville er så vakkert, og jeg var lykkelig her. Svært lykkelig.
Jeg tenkte...
-Alt gikk galt. -Og derfor er sangene så triste?
-Vær så god, Monsieur. -Takk.
-Hørte De om mordet i går? -På golfbanen?
Ja. Det var jeg som fant den døde.
Bevares! Så spennende!
-Jeg er så betatt av forbrytelser! -Er det sant?
-Jeg er her med Hercule Poirot. -Detektiven?
-Er han så genial som folk sier? -Absolutt!
Jeg ville nødig hatt ham etter meg. Hvor er han nå?
Spiser fortsatt frokost, antar jeg. Og jeg får visst gå.
Isabel...
-Kunne jeg få møte Dem igjen. -Vi kunne spise lunsj, om De vil.
Kunne vi det?
Adressen min.
Kom og hent meg.
-Rue des Escalliers. -Ikke særlig elegant, dessverre.
Takk.
Hastings!
-Så vennlig at du kom til slutt! -Rolig nå. Jeg har akkurat møtt...
En ung dame, sikkert! Hastings!
Ansiktet ditt er som en oppslått bok. Men vi rekker ikke å snakke om det nå.
Vi må gå straks! Jack Renauld har kommet tilbake.
Giraud forhører ham på prefekturet.
-De har ingen rett til å holde meg her. -Jeg har all rett!
Jeg har jo sagt det!
Jeg ville ikke reise, men ikke dra hjem heller!
Det ville bare bli mer krangel med min stefar.
Så De var i cherbourg på mordnatten?
Ja.
Hele natten.
-Jeg så det først i morgenavisen i dag. -Og dro rett hjem?
Ja!
Men mor var ute. Jeg ventet på henne da han ringte.
Og så ble jeg slept hit.
Til avhør!
De tar feil om De tror De kan skremme meg!
Monsieur Renauld...
Hva var hensikten med reisen til Santiago?
Min stefar ville ikke si det.
Han mente det foregikk svindel. Noe med hans edelsten-transaksjoner.
Det kunne ikke kommet på et verre tidspunkt.
-Hvordan? -Stevnet er denne uken.
-Trophee de Deauville. -Deltar De der?
Jeg ble nr 5 i fjor.
Jeg vil gjøre det bedre i år. Om dere ikke holder meg her.
Neida, Monsieur Renauld. De kan gå.
Det avgjør jeg, Monsieur Poirot!
Unnskyld - ønsker De å arrestere Monsieur Renauld?
Ikke ennå.
Jack! Kjære deg...
Mor...
Så du reiste ikke. Nå, det spiller ingen rolle nå.
Ikke nå...
Monsieur Poirot?
-Takk. -Hva er det?
-Monsieur Renaulds frakk. -Jack Renaulds?
Ja. Jeg tok den av ham i morges. M Poirot ba meg holde den tilbake.
-Merci. Tar du den, Hastings? -Det er jeg som gir ordrer her!
-Oppfattet? -Ja. Jeg beklager.
-Hva pokker driver De med? -Jeg måler frakken.
Det ser jeg!
-Akkurat som jeg tenkte. -Hva da?
Frakken.
Den er kort.
Hastings! Jeg må ha første mulige tog til London.
Madame Daubreuils ansikt. Jeg har sett det før.
-Og det er noe kjent med selve saken. -Men hvorfor London?
Svaret fins der.
Finn ut når siste tog forlot Deauville den natten Renauld ble drept.
Oppsøk Monsieur Bex og si hvor jeg har reist.
-Når skal jeg si du kommer igjen? -Når jeg har funnet sannheten.
-Hvordan er Sjøtunge Deauville? -Lekker.
-De er ikke gift? -Nei, for all del!
-Har De vært det? -Nei. Har vel aldri møtt den rette.
De er heldig.
Er jeg?
Rette piken, rette mannen. Ingen kan gjøre en mer vondt.
Hvordan ble De såret, Isabel?
Glem det.
Jeg vil ikke ødelegge en hyggelig lunsj.
Fortell om saken. Har dere funnet de mystiske søramerikanerne?
Nei...
Poirot tror visst at de ikke eksisterer. Jeg forstår ikke...
Fortsett.
Mangemillionæren Renauld, -
- tilsynelatende uten bakgrunn, blir funnet myrdet på en golfbane.
Om han ikke ble ført dit, hvorfor var han der midt i natten, -
- bare iført frakk og undertøy? -Jeg skjønner hva De mener.
-Selv mistenker jeg hans kone. -Hvorfor det?
Har Poirot rett og ingen trengte seg inn, må hun ha diktet det opp.
-Og da må hun selv ha drept ham. -Men hadde hun noe motiv?
Penger. Renauld var svært rik. Og hadde visstnok et forhold -
- til naboen, Bernadette Daubreuil. -Hvordan fant dere ut det?
Hun skrev et brev til ham. Undertegnet med "BD".
-Det behøver ikke bety... -Nei. Men vi fant også ut -
- at Renauld betalte henne et stort beløp.
Jeg burde ikke fortalt dette...
Mine lepper er forseglet...
-Takk, Arthur. Deilig lunsj! -Ikke takk meg!
-Jeg har hatt det kjempehyggelig. -Hvor skal du nå?
Et ærend for Poirot. Han ba meg oppsøke politiinspektøren.
-Kan jeg bli med? -Hvorfor vil du det?
Jeg trives i ditt selskap. Og som sagt - forbrytelser fascinerer meg!
Javel!
Inspektør Bex ba Dem vente på hans kontor. Han er snart her.
-Var det her han bodde? -Ja.
-Og der fant du ham? -Ja.
-Stukket i ryggen. -Dette er kanskje ikke så lurt...
Ikke vær redd. Jeg elsker grøss.
-Hva er det? -Fotavtrykk fra åstedet.
De laget en avstøpning.
-Og dette? -Kniven som ble brukt.
Kniven...?
-Går det bra? -Ja...
-Sikker? -Ja da...
Kom og sett deg.
-Kunne du hente litt vann til meg? -Straks tilbake.
Kvinner og forbrytelser passer ikke sammen...
Hun har gått!
Var hun interessert i noe spesielt?
-Hva ble hun så opprørt av? -Jeg aner ikke.
-Monsieur Letts. -Mr Poirot!
Hva kan jeg hjelpe Dem med.
Jeg vet hva De mener. Jeg klippet selv nyhetsrevyen -
- og var til stede i retten. -Når var dette, Monsieur Letts?
Drøye ti år siden.
Her.
Beroldy-saken.
Kanskje De kan hjelpe meg.
Når gikk siste tog fra Deauville for to netter siden?
Tirsdag?
-Sju over tolv til Paris. -De så ikke to utlendinger gå på?
-Søramerikanere. -Nei.
Hva med denne mannen? Har De sett ham? Nå?
Ja, Monsieur. Men han gikk ikke på toget.
Han kom med siste tog fra Cherbourg. Han virket så nervøs...
-Når var dette? -23.40.
Jack Renauld...
Den historien om maskerte inntrengere som skulle ha bortført Beroldy -
- var oppdiktet. -Og Madame Beroldy...
Hendene hennes, ikke sant? De var ikke bundet stramt.
Riktig. Det var det som avslørte henne.
Elskeren George Connor ville ikke gjøre henne vondt.
Ja, nå husker jeg. Madame Beroldy ble ikke hengt.
-Nei, hun... -Klar, Mr Letts!
Kjør!
Før kjennelsen falt, tilsto hun å ha løyet -
- og utleverte seg til juryens nåde.
Hun sa at den virkelige morderen var hennes partner, George Connor, -
- at han drepte hennes mann og tvang henne til å være med på det.
-Selv tror jeg det var mer enn det. -Fortell.
Det var kanskje han som utdelte slaget, men hun planla det.
Og Mme Beroldy arvet pengene fra hans kaffevirksomhet.
Ja.
Hun hadde nerver av stål.
På en måte var hun ganske forferdelig.
-Og Connor? Ble han arrestert? -Nei. Der er han.
Det ansiktet er svært kjent for meg.
Han klarte å rømme fra landet.
-Til Sør-Amerika. -Ja.
-Politiet fant ham aldri. -Og hva med Mme Beroldy?
Hun ble forbløffende nok frikjent.
Litt av en forestilling.
Der er hun, med sin datter etter kjennelsen.
Senere forlot hun landet. Skiftet navn.
Ja.
Til Madame Bernadette Daubreuil.
Med stasjonsmesterens erklæring blir min sak stadig sikrere!
Så Jack Renauld løy da han sa han var i cherbourg på mordnatten.
-Han var her i Deauville. -De får fortelle Poirot det.
-Han vet det nok alt. -Vent her.
Jeg vil ha et ord til med Madame Renauld.
Vær rolig, Marthe! Alt ordner seg.
Hvorfor kan det ikke være over? Alt dette fryktelige!
-Det er snart over, skatt. -Og så da? Hva med oss?
Du vet hva jeg vil, Marthe.
Jeg kan ikke leve uten deg.
-Hva er det? -Et lik til!
Kniven, kaptein Hastings! Se på kniven!
Hastings! Du fikk telegrammet mitt. Bon!
Jeg har lykkes inntil det forbløffende!
Det har vært et nytt mord.
-Enda et mord? -Begått med en identisk kniv.
Ikke identisk. Samme kniv som Renauld ble drept med!
Stjålet herfra av kvinnen kaptein Hastings tok med hit!
-Det kan vi ikke vite! -Kniven forsvinner og dukker opp.
-Hva mer ønsker De? -Svært alvorlig, kaptein Hastings.
Å etterlate en totalt fremmed her inne! Noe så inkompetent!
-Og De har ikke klart å finne henne? -Vi leter, men har bare signalementet.
Vent til jeg får tak i henne!
-Aner De ikke hvem hun var? -Nei. Vi møttes på stranden.
-Hun sa ikke navnet sitt. -Noe må hun ha sagt!
Egentlig ikke.
Og De tror dette er kniven som drepte Renauld?
Papirkniv med en sten i skjeftet. Det ser ut som den samme.
Men hvorfor ta den med til...
Det virker ikke rimelig!
Bonjour, dr Hautet.
La meg først si at han ble knivstukket etter sin død.
Hva?
Kniven sto i hjertet, men det er ikke noe blod.
-Hva døde han av da? -For tidlig å si.
Kanskje et epileptisk anfall.
-Men hvorfor knivstikke en død mann? -For å skape et inntrykk, Hastings.
-Hvilket inntrykk? -Det inntrykket han nesten klarte å gi.
-Aner De hvem han er? -Han hadde ingen papirer.
Se på håret. Neglene. Jeg vil tro han var omstreifer.
Men kledd som en velstående mann. Merkelig.
Vi fant disse i skjulet.
Noen gamle klær.
-Kanskje omstreiferens. Eller... -Gartnerens?
-Tror De det? -Ja.
-Dødstidspunkt? -Han har vært død lenge.
Kanskje fire-fem dager.
Da kan det se ut som om han døde før Paul Renauld.
De prøver å forvirre saken, Poirot.
-Synes De ikke den er forvirrende? -Nei da.
Jeg er faktisk klar til pågripelse.
Stevnet i ettermiddag, er det ikke Trophee de Deauville?
-Når forventes det å være over? -Klokken fire.
Vi gjør det da. Hva er mer passende enn på mållinjen?
Uflaks, Poirot.
Men jeg sa det jo. De har møtt Deres overmann.
Nå vet du hva jeg fikk rede på i London, min venn.
-Nøkkelen til dette bisarre mysteriet. -Jeg kan ikke tro det!
For 10 år siden ble Jeanne Beroldy anklaget for drap på sin mann.
-Nå er hun i Deauville under navnet... -Madame Daubreuil. Exactement.
-Burde du ikke konfrontere henne? -Det ville ikke hjelpe oss.
-Og det er lov å skifte navn. -Men hun må ha myrdet Renauld!
-Og motivet, Hastings? -Brevet!
Hun sa hun heller ville drepe enn miste ham.
Du tror fortsatt at "BD" står for Bernadette Daubreuil.
Det er jo samme forbrytelse. Den påståtte bortførelsen...
Nei, nei, mon ami. Du glemmer at det er ti år siden -
- Mme Daubreuil, eller Jeanne Beroldy, diktet opp de maskerte mennene.
-Nå er det naboen Mme Renauld. -Det er sant.
Og du burde stille deg selv et annet spørsmål.
Hva skjedde med den virkelige morderen? George Connor.
Unnskyld. En ung dame i resepsjonen spør etter dem.
-Meg? -Oui, Monsieur.
Kanskje den unge damen du møtte, Hastings.
-Du mener... -Å ja. Du vet jo ikke navnet.
Eh bien. Vi får se.
Monsieur Poirot...
Jeg håper De tilgir meg. Jeg måtte treffe Dem.
-Vær så god. -Jeg er så redd, Mr Poirot.
Den fæle mannen har vært hos meg.
Giraud. For en bølle han er.
Han har oppdaget at Jack var her på mordnatten.
Om så var tilfelle, var det svært uklokt av ham å skjule det.
Jeg vet det. Men det betyr ikke...
Giraud har tenkt å arrestere ham. La ham ikke gjøre det.
Jeg elsker ham!
Han er uskyldig. Det vet jeg!
Og hvem tror De den virkelige morderen er?
Jeg vet hvem det var.
Fortell meg det.
Dagen før Renauld døde, hørte jeg noen i hagen hans.
Jeg klatret opp og så over muren, og da så jeg ham.
En omstreifer. Fryktelig utseende, kledd i filler.
Renauld prøvde å roe ham ned. Han krevde penger.
-De tror dette var mannen som... -Jack og stefaren var uenige om ting...
Skal jeg kunne redde Jack Renauld, må jeg snakke med ham straks.
Det et for sent. Stevnet begynner om noen få minutter.
-Stevnet som Giraud nevnte? -Han ville vente ved målstreken.
Mademoiselle, skal De og Deres mor være der?
Hastings og jeg også.
Ikke frykt. Alt vil gå bra.
Takk, Mr Poirot.
Jeg lurer på hva hun vet. Om sin mors rette identitet.
Hun var bare ni år da. Sannheten kan ha vært skjult for henne.
Hun er åpenbart forelsket i Jack Renauld. Du skulle sett dem.
-Comment, mon ami? -Jeg hørte dem sammen.
Over den samme hagemuren.
-Dette har du ikke nevnt! -Ikke det?
-Innser du ikke at det har betydning? -At Renauld også kan ha hørt dem?
Nei, mon ami. Omvendt.
-Bonjour, Mademoiselle. -Monsieur Poirot!
Jeg vil gjerne se Jack Renaulds rom.
Beklager, men Monsieur Renauld er ikke der.
Jeg er kanskje det eneste som står mellom ham og giljotinen.
Hans liv ligger i Deres hender.
Der! Ser du ham?
Klar, ferdig...
Først frakken, nå sko. Hva venter du å finne?
Husker du de to fotavtrykkene i graven?
Voila!
-Så Jack var der. -Oui, mon ami.
Jeg tviler ikke på at disse vil passe til politiets avstøpning.
Jeg trodde du skulle redde ham. Ikke sette ham fast.
-Jeg prøver å forstå ham, Hastings. -Jeg skjønner ikke...
Hastings?
-Kjenner De den piken? -Nei, jeg har aldri sett henne.
-En signatur. "Bella Duveen." -Bella...
Poirot!
-Madame Renauld. -Monsieur Poirot...
-Hvor er syklistene? -De kommer hvert øyeblikk.
-Giraud er ikke her. -Hvorfor er dere her?
For å snakke med Deres sønn.
Tredjeplass! Og rekordtid!
Gratulerer. Jeg må stille noen spørsmål om deres avdøde stefar.
-Her? Nå? -Ja. Her og nå.
Hvorfor kom De tilbake til Deauville den natten han døde?
-Jeg sa jo det... -Sannheten, Monsieur!
-Det var en jeg ville treffe. -Marthe Daubreuil!
Traff De henne?
-Nei. -Hvorfor ikke?
Unna her! Flytt dere!
Jack Renauld!
De er arrestert for drapene på Deres stefar og på Deres -
- navnløse medskyldige. Grip ham!
-Giraud, De tar feil. -Giraud tar aldri feil.
Si meg, Monsieur Renauld. Nekter De for det?
Svar ham, Jack! Nei, Monsieur Giraud.
-Jeg har ikke noe å si. -Hører De?
De kom for å arrestere ham selv, ikke sant, Poirot?
Jeg kom Dem i forkjøpet.
Med en hårsbredd.
Bonjour, Monsieur Stonor. Vi vil snakke med Madame Renauld.
Madame Renauld.
Jeg er her i Deres sønns interesse.
-Kan De gjøre noe for ham? -Ja visst.
Men da må det kastes lys over det som hendte den natten hans stefar døde.
Ja visst.
Alt sammen.
Nåvel.
Deres manns virkelige navn var ikke "Paul Renauld", -
- men George Connor. Ikke sant?
Jo.
Mannen som for ti år siden var ettersøkt for drapet på Arnold Beroldy?
Å Gud!
De møtte ham etter at han hadde rømt til Sør-Amerika.
Ja. Men De må tro meg.
Han var ingen dårlig mann. Den kvinnen utnyttet ham.
Jeanne Beroldy.
Madame "Daubreuil", som hun kaller seg nå.
For ti år siden sa hun til Paul at hun elsket ham, men hun løy.
Hun ville ha sin manns penger og brukte Paul som redskap.
Hun overtalte ham til å myrde hennes mann.
Ja.
Så lo hun av ham og sa at hun ikke ville vite av ham mer.
Da politiet oppdaget sannheten, forrådte hun ham.
Denne George Connor gjorde seg en formue på edelstener i Santiago.
Og der møtte han Dem og Deres sønn?
Ja, Jack arbeidet hos ham. Det var slik vi møttes.
Dere giftet dere og flyttet hit?
Hvordan vet De alt dette?
Hercule Poirots øyne, Madame...
De ser alt.
Ti år etter sin flukt fra England kom George Connor til Deauville.
Han har skapt en formue i Chile og etablerer seg nå i Frankrike.
Men hans tidligere elskerinne, Jeanne Beroldy, har sporet ham opp.
Hun kaller seg nå Bernadette Daubreuil og terger ham -
- ved å leie huset ved siden av hans.
Pengene hun arvet etter drapet på sin første mann er for lengst slutt.
Hun skjønner nå at hennes kunnskap kan skaffe henne en ny formue.
Dette bruker hun til å presse Paul Renauld.
Situasjonen er alvorlig, og den skal bli verre.
Jack Renauld blir forelsket i den vakre piken han ser nesten daglig - Marthe.
Hun er datter av kvinnen Paul Renauld både hater og frykter.
Paul ser dem sammen, men klarer ikke å forhindre forbindelsen.
Nå tenker han bare på å slippe unna.
Ja. Paul ble utsuget av Madame Daubreuil.
Hver dag var en pine. Han måtte vekk.
Han beslutter å nytte metoden som gikk så bra for ti år siden.
Ja.
Men denne gangen skulle det se ut som om han ble drept.
Jeg skulle flytte, og senere skulle vi møtes igjen og begynne på nytt.
Hva med Jack? Han visste ikke...
Jeg fortalte ham aldri om Pauls fortid. Jeg kunne ikke.
Og så ble planen lagt.
Men så... Noen uker senere -
- kommer en omstreifer til Villa Genevieve.
Der er utgangen.
Han er voldelig, uforskammet og alvorlig syk.
De slåss, og omstreiferen får et dødelig anfall.
Om man skal tro at Paul Renauld er død, må det foreligge et lik.
Og nå er det som om skjebnen har sendt et lik i form av omstreiferen.
Paul kler omstreiferen i sine egne klær. Men verre!
For at det skal bli overbevisende, må det se ut som et brutalt mord.
Det er fæle saker å etterligne et mord...
Av og til ønsker jeg du var død...
Så til selve dagen. Stesønnen Jack blir sendt til Chile, -
- bare for å få ham vekk. Og sjåføren Lawrence får ferie.
Dermed er forberedelsene fullført.
Men Paul Renauld utnytter enhver anledning. Da han får se meg, -
- beslutter han å trekke meg inn i planen.
Det er et fint lite spill han driver.
Han snakker om en "svindel", og later som om han er redd.
Det hele skal gjøre planen hans troverdig.
Natten kommer, og alt er klart.
Hushjelpen Leonie sover tungt, -
- for kakaoen hun drikker den kvelden er preparert.
Renauld gjentar nå det han gjorde for ti år siden.
Han forvisser seg om at tauet skjærer inn i hustruens håndledd.
Denne gangen må det ikke forekomme feilgrep.
Klokken er ti, ikke to, slik De sa til meg senere.
For Paul Renauld vil ta siste tog som går fra Deauville syv over tolv.
Han tar på en frakk, for han har tenkt å rømme iført omstreiferens klær.
Og så vil både George Connor og Paul Renauld forsvinne.
Han vil begrave omstreiferen et sted han må bli oppdaget.
Den nye bunkeren er ideell. Han har også med seg et blyrør -
- som han vil bruke til å vansire den dødes ansikt.
Men han innhentes av rettferdigheten han så lenge har unnsloppet.
Fantasien blir virkelighet.
En ukjent hånd stikker en kniv i ryggen på ham.
Så noen fikk greie på planen og brukte den til å drepe ham?
Oui, mon ami.
Og om jeg får lov, Madame, da De hørte om hans død, -
- spilte De Deres rolle perfekt.
-Men De ble ikke overbevist? -Nei.
Men da De så liket i gravkapellet...
Det var forferdelig!
Forferdelig!
Det skulle ikke ha vært Paul! Det skulle ikke...
De har lidd mye, Madame. Jeg beundrer Deres mot.
Å Gud!
Visste De ikke noe om dette, Monsieur Stonor?
Nei. Selvsagt ikke. Ikke i det hele tatt.
De mistenkte ikke at han skjulte seg for britiske myndigheter?
Nei. Hvorfor skulle jeg det?
Monsieur Poirot. Det er det samme hva som skjer med meg.
Men kan De hjelpe Jack?
Den foreløpige høringen skal jo foregå i morgen?
Giraud er sikker på at det blir reist rettssak.
Men jeg vet at Jack ikke hadde noe med stefarens død å gjøre.
Det vet jeg også, Madame.
Og jeg kan dessuten bevise det.
-Hvordan kan du bevise det? -Det er enkelt, mon ami.
Den natten var det et vitne som ikke har gitt seg til kjenne.
-Hvem da? -Et dilemma for deg, Hastings.
Man søker sannheten, men er redd for å finne den.
Hva mener du?
Mlle Bella Duveen, mon ami. Du kan ikke lenger beskytte henne.
Jeg må snakke med henne straks.
-Hun heter ikke "Bella", men Isabel. -Isabel for deg, Bella for Jack Renauld.
-Husk "BD" i brevet vi fant. -Det var stilet til Paul Renauld!
Nei, det var stilet "til min kjæreste". Hvorfor tror du det var til ham?
Det lå i lommen hans.
l lommen på frakken han hadde på seg, men frakken var ikke hans.
Skjønner du ikke? Da Jack Renauld dro til Cherbourg, tok han stefarens frakk.
-Så den kvelden... -Nettopp. Paul hadde stesønnens frakk.
-Så Isabel elsket Jack Renauld! -Ja.
Hvorfor har du pint deg selv slik?
Fotografiet du ikke hadde sett, navnet du ikke kjente.
-Hvorfor må du beskytte henne? -Jeg vet ikke.
Jeg har vel blitt forelsket i henne...
Da er jeg svært bedrøvet på dine vegne, mon ami.
Bonjour, Madame. Mlle Bella Duveen, s'il vou plait.
Miss Duveen? Hva vil De henne?
Hun må umiddelbart møte i retten, Madame.
Hennes vitneforklaring vil påvise en ung manns uskyld.
Beklager, hun er ikke her. Hun dro ut i går og kom ikke tilbake.
Poirot!
Jeg tror De skylder meg noe.
-Spillet er ennå ikke over. -Ikke det?
Nei. Dommeren må først avgi sin anbefaling.
De holder ut til den bitre slutt! Nåvel, jeg kan vente.
Retten skal behandle saken Jack Renauld!
Jeg har undersøkt papirene fra påtalemyndighet og forsvar -
- og har bare noen få spørsmål. Monsieur Renauld!
Benekter De at De var i Deauville den natten forbrytelsen fant sted?
Nei. Jeg var her.
Sa De til Deres stefar samme dag: Av og til ønsker jeg du var død, -
- så kunne jeg gjøre som jeg selv vil."
Min klient har vært under sterkt press. Jeg vil gjerne ha protokollført...
Ja da.
Forstår De, Monsieur Renauld, at svarene De har gitt -
- gjør at jeg må innstille på rettssak?
Ja.
Nåvel...
Isabel!
Mitt navn er Bella Duveen. Jeg melder meg for drapet på Paul Renauld.
De visste om dette!
De lurte meg!
Mr Poirot, så møtes vi til sist.
Et det ikke dét jeg forventes å si?
Mlle Duveen, hvorfor myrdet De Paul Renauld?
-Hvorfor tror De? -Fordi De elsket hans stesønn Jack.
Men han hadde forlatt Dem til fordel for Marthe Daubreuil.
Og det var Jack De truet med å drepe i Deres brev.
Du tok feil mann. Du trodde Paul var Jack. Det var mørkt, -
- og han hadde feil frakk. -Jeg vil ikke snakke om det.
Si meg en ting.
Hvorfor tok De en kniv fra kontoret til inspektør Bex?
-For å forsvare meg. -Og det var Deres kniv.
Ja.
Takk, Mademoiselle Duveen,
Poirot...
Jeg venter utenfor.
-Jeg skylder deg en unnskyldning. -Nei.
Jo...
-Jeg så deg på hotellet. -Og kjente igjen Poirot.
Ja.
Da bestemte jeg meg for å bruke deg, finne ut hva du visste.
Men jeg mente det jeg sa, Arthur.
Du sa du var forelsket i Jack Renauld.
-Jeg var. En gang. -Og nå?
Glem meg, Arthur. Du er en god mann.
Kanskje om vi hadde møttes før...
Mine damer og herrer, la meg utbringe en skål. For -
- frihet.
Frihet!
-Og for oss, Jack. -For et nytt liv sammen.
-Blir det snart bryllup? -Ja!
-Vi vil legge dette bak oss. -Begynne på nytt.
Stakkars Bella. Jeg behandlet henne ille, Poirot.
Den fæle Giraud tapte iallfall veddemålet mot Dem!
Oui. Men det gjenstår for Poirot å vinne det.
Hvordan kan du, Jack? Hvordan kan du feire?
Mor...
Du er kanskje fri, men Pauls død ligger over deg!
-Det er urettferdig! -Sett deg, mor.
Nei! Du forsto ham aldri. Du trasset ham, -
- og ved din hjerteløse behandling av en annen kvinne drepte du ham!
Nei!
Men du får aldri pengene hans! I morgen tar jeg skritt -
- for å gjøre deg arveløs! Og den jenta!
-Mor! -Du er ikke min sønn!
Følg meg hjem, Leonie!
Hun visste ikke hva hun sa.
Jo...
Jack. Kjære...
-Du kan bli hos oss i natt. -Ja. Det er best.
Poirot... Hvorfor er vi egentlig her?
-Vi holder øye med huset. -Men det er jo bare Madame Renauld der!
-Hvem var det? -Paul Renaulds morder!
-Men Isabel...? -Nei, Hastings.
Bella Duveen drepte ikke Paul Renauld.
Hvem gjorde det da?
Mille tonneres! Pistolen! Det inngikk ikke i min plan! Fort!
Bli med her, Hastings! Madame Renaulds soverom!
Hun kom, akkurat som De sa, Monsieur Poirot!
-Hun prøvde å kvele meg! -Jeg ventet som De sa, -
- men da hun så meg, tok hun frem en pistol. Det ble kamp, den gikk av.
Jeg er redd hun er død.
Hvem er det, Poirot?
Paul Renaulds virkelige morder.
Marthe Daubreuil.
De kan ikke arrestere meg! Jeg har ikke gjort noe!
-De blir holdt som medskyldig i mord. -Nei! Jeg må snakke med Marthe!
Poirot...
Denne forbrytelsen...
Takk.
Det har virkelig vært en utfordring for Hercule Poirots små grå celler.
Jeg forsto fra første stund at dette var et kaldblodig mord.
Marthe Daubreuil kjente til Renaulds planer om å iscenesette sin "død".
På snedig vis brukte hun hans planer til egen fordel.
Men hvordan kunne hun vite det? Vi sa det ikke til noen.
Det trodde De, Madame. Men De snakket om det ved hagemuren.
Jo.
Paul og jeg snakket der.
Jeg graver graven klokken ti og tar toget sju over tolv.
Du må identifisere liket. Det blir ikke behagelig, -
- men du må være overbevisende. -Jeg skal gjøre mitt beste, -
- om det er eneste måten å bli kvitt Bernadette Daubreuil på.
Og slik hørte Marthe Daubreuil det.
Senere hørte Hastings Marthe snakke med Jack over den samme muren.
Det gjorde meg oppmerksom på muligheten.
Hvorfor gjorde hun det?
For pengene.
Paul Renauld ville unnslippe Mme Daubreuils utpressing -
- ved å late som han var død.
Men sett at han virkelig var død? Hva ville skje da?
-Pauls penger ville gå til meg. -Nettopp.
Men dersom også De døde kort tid etter?
-Da ville Jack få alt. -Og Marthe ville få Jack Renauld.
Men de kunne bare bli gift om Paul Renauld ikke sto i veien.
Ja, Marthe og moren planla langsiktig. Men i går kveld oppdaget de -
- at Mme Renauld ville endre testamentet. De måtte handle straks.
For noen djevler!
Madame Renauld spilte rollen jeg foreslo henne, -
- for å tvinge Madame Daubreuil til handling.
Bella! Kan du noen gang tilgi meg?
Ja, Jack. Klart jeg kan.
Men jeg forstår ikke... Så disse to beskyttet hverandre?
Oui, Monsieur Bex.
Jeg har aldri sett så mange misforståelser - fordi begge trodde -
- den andre var morderen. -Men hvorfor?
Jeg ser det slik:
På mordnatten kommer Jack Renauld tilbake fra Cherbourg.
Han vil besøke Marthe i hemmelighet, men stasjonsmesteren ser ham.
Bella Duveen pines av sin kjærlighet til Jack og vil snakke med ham igjen, -
- uten å vite at han skal ha reist til Santiago.
Veien fører henne over golfbanen.
I mellomtiden har Paul Renauld fullført sin oppgave -
- og kan hente liket av omstreiferen fra skjulet, med en kniv i brystet.
Han vil naturligvis legge liket i graven, -
- og nå slår Marthe Daubreuil til.
Så dukker en skikkelse opp. Marthe flykter.
Men Jacks vei fører ham også over golfbanen, -
- hvor han gjør en fryktelig oppdagelse. Liket av stefaren.
Kan det være mulig? Han stiger ned i graven.
Nå kommer Mlle Duveen. Hun stikker seg og river ermet på en tornebusk -
- like ved den nye bunkeren.
Og så til sannhetens øyeblikk. Jack ser opp - og hva får han se?
Mlle Duveen med blod på klærne. Stefarens blod, tenker han!
Hun har tatt feil av frakken og har drept feil mann!
Og Bella Duveen ser Jack Renauld ved siden av liket av stefaren.
Hva skal hun tro?
Fra det øyeblikket tror begge at den andre har begått drapet.
Derfor beskyttet de hverandre, Monsieur Bex.
Ja. Slik var det.
Men kniven? Hvorfor ta den fra kontoret mitt?
Mademoiselle?
Jeg trodde den var Jacks. Han hadde gitt meg en helt maken.
Ja.
Jeg fikk laget den da jeg jobbet for min stefar.
Safirene kom fra Santiago, suvenirer fra min tid der.
Nettopp. Men det var mer enn to kniver, ikke sant?
Jo. Tre safirer. Og tre kniver.
Den første kniven ga De til Deres mor.
Det var den Paul Renauld -
- stakk i brystet på den døde omstreiferen.
Den andre fikk Bella Duveen, men den ble ikke brukt.
Det var den tredje, den Bella Duveen tok fra kontoret til Bex.
Det var den som ble brukt til å drepe Paul Renauld.
Si meg, Monsieur Jack. Den tredje kniven, hvem tilhørte den?
Jeg ga den tredje til Marthe Daubreuil.
Unnskyld meg.
Kom inn.
Monsieur Poirot...
Monsieur Giraud...
Denne er visst Deres...
Nei, Monsieur.
Behold pipen.
Men heretter, hver gang De tenner den, -
- vil De tenke på Hercule Poirot.
Ja.
Det vil jeg.
Jeg har tenkt på å bli her litt lenger...
Ja visst! Du vil styrke ditt lyte på golfbanen?
Hva? Å, mitt handikapp. Nei, ikke det.
Men jeg føler ikke for å reise hjem ennå.
De tenker på Mlle Duveen?
Alt hun gjorde for Jack Renauld... Hun må virkelig elske ham.
Men visse menn fortjener ikke en slik kvinnes kjærlighet. Og da...
Kom hjem når du føler for det. Til da - au revoir.
Monsieur! Jeg vil ta en liten avstikker.
Arthur!
Isabel!